Заповядайте на творческа среща с писателката и поетеса Мина Карагьозова и премиера на най-новата ѝ книга с литературна критика „Пулсът на всемира“ в Димитровград. Рецензент и редактор на книгата е д-р Елена Алекова. Водещ на вечерта ще е димитровградската поетеса Вили Ро.
![](https://biblioteka.dimitrovgrad.bg/wp-content/uploads/2024/06/mina-1024x700.jpg)
Мина Карагьозова живее и твори в родния си град Хасково. Завършила е Пловдивски университет „Паисий Хилендарски“, специалности „Руска филология“ и „Английски език и литература“. Автор е на стихосбирки и на книги с публицистика, есеистика, литературна критика и разкази: „Постоянно местожителство – ада“ (1992 г.), „Струна над бездната“ (1998 г.), „Танц“ (2007 г.), „Ранени от Словото“ (2013 г.) „Душата – горе!“ (2019 г.), „Екстаз“ (2001 г.), „Веселата страна на живота“ (2022 г.), „Пулсът на всемира“ (2023 г.). Публикувала е стихове, есета, литературно-критически статии, разкази в български и чуждестранни вестници, списания и електронни издания. Стиховете й са преведени на девет езика.
Носител е на редица регионални, национални и международни литературни награди. През 2022 г. е удостоена със специалната награда на конкурса „Ивайло Балабанов“, а през миналата година е отличена за цялостно творчество с наградата „Александър Паскалев“.
Член на Съюза на българските писатели.
Член на Славянска литературна и артистична академия.
Член на движението „Световни поети“ с център Сантяго, Чили.
Член на Международната академия на писателите с център Рига.
Откъс от статия на д-р Елена Алекова за книгата „Пулсът на всемира“:
„Творческият ми принцип е да не се разкъсва фината тъкан на творбата с логически операции – анализ, съждения, синтез. Моите текстове са по-скоро есета, свързани със съответната книга – израз на моето не само рационално, но и емоционално отношение към автора и произведението му“.
Напълно съм съгласна с Мина. Този начин на писане ми допада, защото чрез него добиваме представа не само за разглежданата творба, но и за човека, който я разглежда. При това тя пише тип „диалогична“, а не „монологична“ критика, в която си позволява, „диалогизирайки“ с автор на различно от нейното мнение, да представя своята гледна точка, без да се страхува от авторитети.